Írta: Zajácz Edina
Közzétéve 2 éve
Megtekintések száma: 286
Könnyű álom
Sérthetetlen messzeség a vállad.
Akár gyöngyharmat a hegytetőket,
éjjelente fénnyé mosdatnálak.
Lángszirmú sugaraidtól égek.
Mint könnyű álom sejtfalaidon,
dacos csendje lettem a hűségnek.
Fekete az inged, tűz az arcod.
Gyenge ujjaim közt levetkőzöl,
s megcsókolsz rajtam minden szilánkot.
Mert éhes voltál, megetettelek.
Sóhajod sóvárgom nemsokára,
óh gőgös szívek hová lettetek?